NAZISTERNE
En advarsel fra historien
Nazisterne var besatte af symboler på orden.
Deres museum viste udstillinger som denne, hvor en perfekt krop -
- var orden i en helhed.
Gennem parader ville de vise hvordan individet-
- blot var en del af det velordnede nationale fællesskab.
Men i Tyskland skabte nazisterne kun en illusion af orden.
Führeren inspicerer personligt sine tropper.
Det er propaganda.
Tysk diplomat
Alle siger: "Det der er orden. Alle står opstillet."
Man skal se bag kulisserne. Der er ingen orden.
KAOS OG SAMTYKKE Naziststyret i Tyskland
Den 30. januar 1933 blev Adolf Hitler rigskansler i Tyskland.
De, der jublede højst over det var nazisternes stormtropper -
- som blev ledet af Hitlers gamle partikammerat Ernst Röhm.
I denne stund lover de 8000 krigere, som er samlet her -
at forblive loyale mod deres Führer!
For vor Führer! Sieg Heil!
I 1933 troede man at det var starten på en fantastisk tysk periode.
Der var en enorm entusiasme hos folket, på nær hos socialisterne -
som forfølges, tvinges til at emigrere eller sendes i koncentrationslejr.
Man kendte til koncentrationslejren, men man sagde:
"Kommunisterne havde gjort det samme."
De første som fængsledes i denne revolution var politiske modstandere:
Kommunister og socialister sattes i nye koncentrationslejre.
Hermann Göring pralede med at masser af folk blev sendt dertil -
- og alt skete under kaotisk terror, som en stormtropssoldat tilstod.
"Alle arresterer alle andre."
"Alle truer alle andre med arrestation."
"Alle truer alle andre med Dachau."
"Alle føler i dag et ansvar for noget de aldrig har forstået."
Blandt de første til at lide var Josef Felder, socialdemokratisk politiker.
Han blev sendt til den nyåbnede koncentrationslejr ved München...
... Dachau.
Socialdemokratisk deputeret 1932-1933
Jeg blev lagt i lænker.
Vagten kom med en tallerken pølse og brød.
Han sagde til mig:
"Det her ville være et fint sidste måltid men du er ikke engang det værd."
"Vi ved meget om dig... Vi ved alt om dig", og så videre.
"Vi skal nok tage os af dig."
Så lukkede han lugen og var væk.
Jeg havde intet at spise.
Så kom han tilbage med et reb for at vise hvordan jeg kunne hænge mig.
Jeg sagde: "Jeg har familie. Jeg vil ikke gøre det. I må gøre det."
Josef Felder blev løsladt fra Dachau efter 18 måneder.
De fleste, der blev fængslet der i '33 blev løsladt efter mindre end et år.
Regimet var brutalt. Mishandling og psykisk tortur var almindelig-
- men nazisternes udryddelseslejr havde endnu ikke set dagens lys.
Lejrene var et pressionsmiddel, ikke til udryddelse endnu.
I '33 mente mange at lejrene var en acceptabel del af nazirevolutionen.
Den franske revolution kommer nærmest.
At være fransk adelsmand i Bastillen var ikke heller særligt rart.
Folk så det som en revolution, også hvis den var forbavsende fredelig.
Alle sagde om koncentrationslejren:
"Englænderne brugte dem i Sydafrika mod Boerne."
Folk kunne ikke forudse fremtiden. Det var umuligt for nogen 1933 -
at se hvad, der ville ske i 1945.
Det var kun tolv år, men det var for svært at se tolv år frem i tiden.
Men efter tolv uger med Hitler som kansler kunne tyskerne se -
- hvad jødernes status ville blive i den nye naziststat.
Den 1. april 1933 indførte partiet en boykot af alle jødiske firmaer.
Nazisterne havde gjortjøderne til syndebukke for krigsnederlaget-
- og meget andet.
I nazistregiments første måneder ramtes jøder også af -
- stormtroppernes lunefulde og voldsomme angreb.
Tilhører en jødisk familie Nürnberg
I 1933 kom stormtropper og tog min far med -
og mange andre jøder i Nürnberg.
De førtes til et stadion hvor de skulle klippe græs med tænderne -
ved at spise det.
Jeg fik det at vide senere. Min far talte aldrig om det.
Det var for at ydmyge dem og vise dem at de var de allerlaveste.
Det var kun en gestus for dem.
Stormtropperne begik også> andre voldsomme handlinger.
I 1933 organiserede de offentlige bål -
- hvor de brændte "upassende bøger" især dem af jødiske forfattere.
Röhm ville integrere sine stormtropper i den regulære hær.
Hæren blev forfærdet.
Man kunne ikke lide stormtropperne på grund af deres opførsel og udseende.
Til sidst var stormtropperne afskyet af de fleste soldater.
Tysk hærofficer 1926-1945
Det blev tydeligere, og ikke kun for hæren, -
at Röhm, den øverste leder af stormtropperne, -
ville overtage de væbnede styrker.
Han forsøgte at blive forsvarsminister og han ville skabe sin egen hær.
Hitler var positiv overfor Röhms og stormtroppernes revolutionsånd, -
- men i sommeren 1934 forstod han at deres magt skulle tøjles -
- og ikke bare for at imødekomme hæren.
Röhm havde skaffet sig en farligere fjende end hærledelsen.
Heinrich Himmler, som stod under Röhm i nazisthierarkiet, -
- planlagde hans undergang.
Han fandt på at Röhm planlagde et kup, og Hitler troede på ham.
Den 30. juni 1934, da Röhm var på> ferie i Bayern, blev han pågrebet-
- og førtes til et fængsel. To dage senere blev han henrettet.
Hæren var glad for Röhms død og stormtroppernes mindskede magt.
For at vise taknemlighed svor man en personlig trohedsed til Hitler -
- som nu, da Hindenburg var død, ikke bare var Tysklands rigskansler -
- men også landets statsoverhoved.
Jeg sværger, ved Gud...
... denne hellige ed...
... til Führeren...
... over det tyske rige og det tyske folk...
... Adolf Hitler...
En læste op og vi skulle løfte armen og sige at det var vores ed.
Hvor alvorligt tog du og dine kolleger eden?
Meget alvorligt. Som en soldat...
Den følger hele mit liv, helt til det sidste.
En ed er en ed.
Jeg kan ikke bryde eden med mindre at jeg begår selvmord.
Men en soldats ed tages meget alvorligt.
Med Röhms død havde Hitler tilsyneladende genoprettet roen.
Gaderevolutionen var aftaget, og med et sikkert greb om magten -
- rejste Hitler hertil for at slappe af, i Sydbayerns bjergområde.
1938 blev et tehus bygget på toppen af Obersalzberg-
- så Hitler og hans venner kunne nyde udsigten.
Hitlers eget hus lå længere nede, og snart voksede der -
- et bygningskompleks frem om det. Det her var gæstehuset.
Men nu er der kun ruiner tilbage af Berghof - Hitlers eget hus.
Bygningen blev revet ned så den ikke skulle blive en mindeplads.
Både her og i Berlin kredsede hele regiment om ham.
Hans personlighed afgjorde hvordan Tyskland blev styret.
Han var ikke en arbejdsnarkoman.
Hitler var magelig, hvilket de, der arbejdede nær ham bemærkede.
"Hitler dukkede op inden frokost, gennemlæste forberedte artikler-"
"- og spiste derefter frokost."
"Når Hitler var på Obersalzberg var det endnu værre."
"Der forlod han først værelset kl. 14 for at spise frokost."
"De fleste eftermiddage gik han ture, og efter middagen-"
"- var der filmforvisning."
"I sine tolv år ved magten skabte Hitler-"
"- den største regeringsforvirring i i nogen civiliseret stats historie."
"Han tog af og til vigtige beslutninger uden at bede om at se-
- den relevante informationen."
"Han mente at mange sager løste sig selv om man ikke anstrengte sig."
Et helt andet billede af Hitler blev vist her, på arenaen, -
- der blev bygget i Nürnberg til partiets årlige massemøde.
Det folket så i Nürnberg var en selvsikker og stærk leder, -
- som lovede et nyt, dynamisk og mægtigt Tyskland.
Vi vil blive et forenet folk!
Og I, mine unge, skal blive det folk.
I kan ikke gøre andet end at slutte jer til os.
I dag marcherer vores bevægelse sejrrigt gennem Tyskland -
og jeg ved at I vil slutte jer til vores skare.
Vi ved at foran ligger Tyskland, foran os marcherer Tyskland -
og bag os kommer Tyskland!
Han skulle ses som den almægtige og alvidende leder, -
som herskede over et totalt ordenssystem.
Men kontrasten mellem fremtoningen og virkeligheden var stor -
for der var ingen organiseret ledelsesstruktur -
men den var meget uorganiseret og kaotisk.
Det er et bemærkelsesværdigt system, hvis man kan kalde det et system -
hvor der ikke er en samlet regering, og hvor statschefen -
faktisk ikke bruger al sin tid på at regere.
Hitler og nazisterne skabte en unik og ejendommelig regeringsform.
Hitler var omgivet af folk, som vidste at deres fremtid afhang af -
- at de behagede Führeren.
De stræbede altid efter at være nær ham og følge med på hans rejser.
Hitler må have været uinteresseret i et detaljeret handlingsprogram-
- men han havde visioner for Tyskland.
Når hans uendelige monologer kom, var ambitiøse nazister gode lyttere.
Bagefter udtænkte de hvordan hans visioner kunne virkeliggøres.
De skabte handlingsplanen og sagde at de handlede efter Führerens vilje.
Tysk diplomat
De plejede at nævne meninger, som kom fra Führeren...
... men det var meget tvivlsomt om Hitler virkelig havde sagt det.
De overhørte noget, som Hitler sagde i en konversation -
og siden hævdede de at, "dette er Führerens vilje".
Hitler sagde lige ud at han ikke havde et detaljeret program.
Og når de spørger, "hvad er dit detaljerede program"-
så kan jeg bare svare:
Efter en regering med jeres økonomi, -
med jeres administration og med jeres forfald, -
så må det tyske folk genopbygges oppefra og ned.
Vi vil ikke lyve eller bedrage!
Derfor nægter jeg at stille mig op foran dette folk -
og afgive billige løfter.
Men Hitler var åben om hvad han ville have ud af landets økonomi:
Frem for alt våben til en ny hær.
Genoprustning blev hans økonomiske prioritet.
Nazisterne øgede hærens budget så> meget i det første år ved magten-
- at hæren ikke engang kunne bruge det hele.
Nazisterne lovede også at afskaffe arbejdsløsheden, og det gjorde de.
Frem for alt via arbejdsskabende projekter som Autobahnprogrammet.
Men at bygge våben og veje var kun en kortsigtet løsning-
- på Tysklands økonomiske problem.
At bygge veje resulterede ikke i en eneste pakke kaffe -
eller et eneste brød til salg i butikkerne.
Økonom og bankier siden 1931
Det blev finansieret et på inflationsdrivende grundlag.
Først så menigmand det ikke -
for det er for svært at forstå disse monetære koblinger-
for folk på gaden.
Det ville tage tid før inflationstrykket kunne mærkes, -
- så for tiden så alt lyst ud.
Især da Hitler i 1936 beordrede tyske tropper ind i-
- det demilitariserede Rheinland uden større internationale protester.
Det sås som yderligere et tegn på> at landet genvandt selvværdet.
Det var definitivt positivt.
Hvorfor fulgte masserne ellers denne mand?
Hvorfor? Der må have været årsager til det.
Det var således at mange ting gik bedre.
Indbygger i München
Alting blev lidt bedre.
Især når det gjaldt den private husholdning blev det bedre.
Det var en bedre tid.
En bedre og mere sikker tid end i dag.
At sige det indebærer at løbe en risiko, men jeg siger det i al fald.
Nazisterne arrangerede festspil, som f.eks. Amazonernes nat-
- der blev holdt i München i 30'erne.
I disse festspil måtte kun de som nazisterne så som racerene deltage.
Jeg var Madame de Pompadour, med dyb nedringning og en krinoline.
Jeg følte mig smuk.
Der var en vis arrogance. Tyskerne så sig som specielle.
Det tyske folk skulle være en ren race og være bedre end andre.
Pigerne var der som Gud skabte dem, som i kirker f.eks.
I det Sixtinske Kapel er alle også nøgne.
Men det virkelige formål var at skabe en fest for øjnene -
for at oplyse og glæde dem, som kom der.
Jeg så ikke meget af fyrværkerierne.
Jeg var så begejstret at jeg knap kunne kontrollere min hest.
Men hvis man ikke passede ind i nazi-skabelonen var livet et andet.
Her i München, i samme by som Amazonernes nat afholdtes -
- rev nazisterne en af Tysklands største synagoger ned.
De sagde at de skulle bruge pladsen til en parkeringsplads.
Jøderne blev systematisk udelukket fra samfundet.
Nürnberg-lovene forbød ægteskab mellem jøder og ikke-jøder-
- og fastslog at jøder ikke var tyske statsborgere.
Generede det dig ikke at arbejde i et system, der tillod atjøder -
- blev drevet væk fra deres stilling, penge og ejendom?
Det var jo meget uretfærdigt. Hvad følte du ved det?
Den almindelige mening var at jøderne var gået for vidt i Tyskland.
Ud af 4800 jurister i Berlin så var de 3600 jøder.
Udover Furtwängler så var der ingen teaterdirektører, som ikke var jøder.
En dag blev det bare for meget.
Så den almindelige mening om at jøderne skulle drives tilbage -
mødte ingen modstand.
Den antisemitiske propaganda overdrev antallet af jøder-
- indenfor retsvæsnet eller teateret.
Nazisterne sagde ikke hvorfor jøder ofte dominerede visse brancher.
Jøderne var udelukket fra andre karrierer i hundreder af år.
Tusinder af jøder emigrerede fra Tyskland i 1930'erne-
- eftersom de forstod at de aldrig ville være trygge i Tyskland -
- så længe nazisterne regerede.
De, der blev risikerede at blive undersøgt af det voksende Gestapo.
Her i byen Würzburg er der ledetråde til hvordan Gestapo opererede.
Næsten alle arkiver blev brændt da de allierede gik ind i Tyskland -
- men i Würzburg forhindrede de amerikanske soldater det.
Først for nylig er arkiverne blevet studeret-
- og et overraskende billede af hvor- dan Gestapo fungerede er tonet frem.
Der var ikke Gestapomænd på hvert gadehjørne -
- men kun 28 hemmelige betjente i hele Würzburg-regionen.
Jeg tror ikke at Gestapo kunne have fungeret uden samarbejde -
fra den tyske befolkning.
Det jeg mener er at det havde været strukturelt umuligt.
De var helt enkelt ikke tilstrækkeligt mange.
80-90% af de forbrydelser, som rapporteredes til Gestapo -
kom fra almindelige borgere.
Gestapos hovedopgave var at undersøge anmeldelserne.
Det har tilsyneladende været deres hovedopgave.
Borgerne i en by som Würzburg behøvede snarere at frygte-
- hvad naboerne sagde til Gestapo.
Alle tyskere risikerede at blive anmeldt.
En kvinde, der boede i det her hus i udkanten af Würzburg i 1938 -
- blev bemærket af Gestapo da hun blev angivet af en slægtning.
Hun hed Ilse Sonia Totzke-
- og hendes Gestapo-akter findes i Würzburg-arkivet.
Efter års chikanerier blev hun sendt til -
- koncentrationslejren Ravensbrück hvor hun døde.
Hendes forbrydelse var at hun ikke passede ind.
Hun undgik naboerne og havde jødiske venner.
Hun blev sat under overvågning.
Ikke af Gestapo, men Gestapo beder naboerne om at holde øje med hende.
En efter en træder naboerne frem, af en eller anden grund -
med information som peger på en eneste ting.
Hun er måske for original for sit eget bedste.
Med typisk småby-mentalitet holder folk øje med hende -
og det understøttes af yderligere anmeldelser.
Anmeldelserne indeholder mest sladder-
- om mistænkelig opførsel og at hun har suspekte venner-
- og ikke mange virkelige beviser.
En anmeldelse antyder at hun kan være lesbisk:
"Frøken Totzke virker til at være unormal."
Det er kun underskrevet med "Heil Hitler" i rød tekst.
En anden anmeldelse kommer fra en 20-årig nabo, Resi Kraus.
"Siden marts 1938 har Ilse Sonia Totzke boet nabo til os."
"Hun har sjældent besøg."
"Nu og da kommer der en kvinde på> cirka 36 år, og hun ser jødisk ud."
"Hun har altid været positiv til..."
"Frøken Totzke svarer aldrig på hilsenen 'Heil Hitler'."
"Frøken Totzke opfører sig mistænkeligt."
Nabo til Ilse Totzke
"... jeg lagde mærke til det da hun har jødisk udseende."
Det der er nonsens. - Så intet af det her er sandt?
- Jeg læser til slutningen. - Gør det.
"Frk. Totzke opfører sig mistænkeligt og jeg frygter at hun gør noget, -"
"- som kan være skadeligt for det Tyske rige."
"Derfor giver jeg denne information til det hemmelig politi."
- Underskrevet, "Resi Kraus". - Ja, det er mit navn.
- Og er det din signatur? - Ja.
Jeg forstår ikke det her. Jeg kan ikke sige noget.
- Så hvordan forklarer du det her? - Jeg forstår ikke.
Gestapo forhørte mange dengang.
Jeg husker det ikke. - Nej?
Adressen stemmer, min signatur stemmer-
men jeg forstår ikke hvor det kommer fra.
Det her stiller mig i et dårligt lys. - Det er et mærkværdigt dokument.
Jeg talte med en ven, som sagde:
"Herregud, tager de op det igen efter 50 år?"
Det var jer, der startede det.
Jeg ved ikke om du har hørt det før.
Jeg har ikke dræbt nogen.
Jeg gik ikke engang med i pigernes Hitler Jugend.
Far ville ikke have at jeg skulle rejse til byen to gange om ugen i mørket.
Jeg fortalte hvor striks min opvækst var.
Nu begynder det at regne.
Vi har troet at befolkningen var manipuleret ovenfra.
Det vi begynder at se, ved at se på socialhistorien i disse Gestapo-akter -
er at systemet faktisk manipuleres nedefra af mange mennesker-
af mange forskellige grunde - nogle selviske, andre idealistiske.
Men det, der viser sig er et helt andet billede af hvordan systemet fungerede.
Almindelige tyskere kunne påvirke Gestapo gennem anmeldelser -
- men intet større program kunne startes uden Hitlers velsignelse.
Så nazisteliten søgte altid efter nye måder at behage Führeren på.
En måde var at spille på hans antisemitisme, og Joseph Goebbels -
- propagandaminister og jødehader, forsøgte præcis det.
Goebbels pralede med at nazisterne havde fået fjernet jøderne -
- fra det tyske kulturliv.
Vi har tysk teater, tyske film -
tysk presse, tysk litteratur, tysk kunst og tysk radio.
Før måtte vi ofte høre indvendingen -
at det ikke var muligt at fjerne jøderne fra kunst og kulturliv -
for at de var for mange og fordi at vi ikke ville kunne erstatte dem.
Det er modbevist med eftertryk.
I efteråret '38 så Goebbels chancen for at behage Hitler endnu mere-
- da han hørte at den tyske diplomat Ernst von Rath-
- var blevet myrdet i Paris af den unge jøde Herschel Grynszpan, -
- der var vred over nazisternes behandling hans familie.
Nazisteliten var i München på årsdagen af ølkælderkuppet.
Goebbels ville slippe stormtropperne løs for at hævne sig-
- på Tysklands uskyldige jøder.
Hitler samtykkede, og krystalnatten begyndte - det knuste glas' nat.
Tidligt om morgenen slog de yderdøren ind -
og begyndte at smadre stedet.
Der kom to grupper stormtropper.
En gruppe slog bare ting i stykker og forsvandt så -
og så kom den anden gruppe.
Der boede tre ældre damer i stuelejligheden.
En af dem blev slæbt ud og mishandlet -
bare fordi at hun kom i vejen.
Jeg måtte tage imod slag, og til sidst endte jeg i kælderen -
hvor køkkenet var, og der blev jeg slået.
Da jeg kom op igen fandt jeg min far døende... død.
Jeg forsøgte med kunstigt åndedræt så godt jeg kunne -
men jeg var nok ikke så god til det, og det var nok for sent alligevel.
Jeg var i choktilstand. Jeg kunne ikke forstå det.
Jeg kendte dem ikke og de kendte ikke mig. Vi havde intet udestående.
De var bare kommet for at gøre det de troede at de skulle gøre.
Over 800 jøder mistede livet som en følge af krystalnatten -
- og 1000 synagoger blev ødelagt.
Det var et chok.
Det var et stort chok, og fra den tid -
tænkte man faktisk mere på det.
I begyndelsen flød man bare med strømmen.
Man førtes med af en bølge af håb, for vi havde det bedre.
Der herskede orden i landet og vi følte os trygge.
Men så begyndte man virkelig at tænke, i det mindste jeg personligt.
Jeg var jo også lidt ældre.
Men jeg må sige at det var et stort chok.
Men du blev ikke regimemodstander? - Nej, det... Nej.
Det havde man kunnet blive, men...
Når masserne råbte "heil!", hvad kunne man så gøre?
Man lod sig rive med.
Hvordan reagerede ikke-jøderne -
- når de hørte at du var blevet mishandlet og din far dræbt?
Var der nogen, der kom og sagde hvad de følte?
Nej, folk som gik forbi næste morgen, helt almindelige tyskere -
begyndte at kaste sten på vinduet.
- Så ingen gav udtryk for sympati? - Nej.
I kølvandet på krystalnatten virkede Hitlers popularitet intakt.
Eftersom Hitler aldrig talte om det offentligt, kunne de det ville-
- tro at det var de temperamentsfulde stormtropper, der bar ansvaret.
Kærlighedsaffæren mellem Hitler og hans tilhængere fortsatte.
Må Gud være med vor Führer
Må Gud velsigne hans hånd
Gud, bevare vort Tyskland
vort elskede fædreland
I 1938 byggedes der en ny kancellibygning-
- som et symbol på nazismens magt og orden.
Men indenfor dets mure brugte Hitler metoder, som førte til kaos.
Rigskanslerbygningen var et mylder af politisk magtkamp og bagtalelse.
Rivaler med vage jobbeskrivelser sloges om Hitlers gunst.
Hitlers arbejdsliv var organiseret af fem departementer, ikke kun et.
Rigskanceliet under Hans Heinrich Lammers.
Hitlers personlige adjudants kancelli under Wilhelm Brückner.
Præsidentkancelliet under Otto Meissner.
På anden etage lå Führerens kancelli under Philipp Bouhler-
- og kancelliet for Führerens sted- fortræder under Martin Bormann.
Kancellietlå tværs over gaden, men Bormann var oftest ved Hitlers side.
Alle disse kancellier gjorde krav på at repræsentere Hitler.
Han kunne lide at give to personer samme eller lignende opgaver.
Tysk diplomat
Han ville nok ikke skabe kaos -
men han så nok ikke sideeffekterne:
Menneskelig misundelse, kævl om ansvarsområderne, -
hvilket bliver resultatet hvis man giver to personer upræcise opgaver.
Der skulle opstå konflikt mellem dem. Det skete næsten automatisk.
En af de mere hadske magtkampe gjaldt afgang til de utallige breve, -
- som hver uge ankom til "Mein Führer"-
- og som bad om Hitlers gunst eller velsignelse.
Trivielle breve f.eks. om kirkeklokker måtte navngives efter Hitler-
- og alvorlige breve fra jøder, der skrev at de var særtilfælde, -
- som burde undtages fra nazisternes diskriminerende love.
Posten gav adgang til Hitler og en chance for at forme nazipolitikken.
Philipp Bouhler, en ærgerrig nazist-
- udnyttede kontrollen over posten til egen vinding.
Sidst i 1938 eller først i 1939 fik et brev som Bouhlers kancelli-
- viste for Hitler, en ødelæggende effekt.
Faderen til et udviklingshæmmet barn bad Führeren om tilladelse-
- til at lade barnet dræbe, og Hitler samtykkede.
Der var beordret sterilisering af handikappede. Nu blev brevet-
- katalysatoren for mord på dem.
Bouhler skulle skabe en hemmelig politik for at udvælge og dræbe -
- handikappede børn få dage efter deres fødsel.
Den her blanket skulle udfyldes når et handikappet barn blev født.
Tre læger læste blanketten, og hvis de mente at barnet burde dræbes -
- markerede de den med et kors.
Efter nogle måneder kunne ældre handikappede børn også dræbes.
Gerda Bernhardts bror Manfred var et af godt 5000 børn, -
- som skulle lide under den her nazistpolitik.
Manfred var mentalt handikappet.
Min bror var en herlig dreng.
Men han var som et lille barn.
Han så godt ud, men han kunne kun sige mor og far.
Han lærte at gå meget sent.
Han kunne lide at holde sig beskæftiget.
Hvis min mor bad ham om at hente kul fra kælderen -
så ville han gøre det om og om igen.
Han hentede kul og ville fortsætte med at gøre det.
Min far ville anbringe ham på et børnehospital -
og Aplerbeck kom på tale da de havde en stor gård der -
hvilket kunne holde drengen beskæftiget.
Men Aplerbeck var en af nazisternes afdelinger for specielle børn.
To år efter at politikkens indførelse havde læger på hjem som dette-
- udfyldt Bouhlers blanket.
Som et typisk eksempel på hvordan et program kunne få eget liv-
- begyndte personalet selv at udvælge de børn de ville dræbe.
Lokalhistoriker
Børnene fik dødelige overdoser af phenobarbital eller morfin.
Det var hvad, der skete med de børn, som blev udvalgt til at blive myrdet.
Det var hemmeligt.
Selvfølgelig skrev man ikke i "Vi har dræbt dette barn."
Man skrev at barnet var død af ikke iøjnefaldende sygdomme -
af generel svaghed eller mæslinger.
De førte drengen til et venteværelse.
Der var en sygepasser der.
Drengen stod i vinduet, og jeg vinkede og vinkede, og han vinkede tilbage.
Det var sidste gang jeg så ham.
Ifølge den officielle dødsattest på> Aplerbeck døde Manfred Bernhard -
- af mæslinger den 3. juni.
Samme uge døde 11 andre børn.
Manfred blev myrdet fordi at han ikke passede i nazisternes perfekte stat.
Katalysatoren, der førte til hans død var et brev til Hitler -
- som en ærgerrig nazist gjorde ham opmærksom på.
Alle idéer i det her system, med en leder, der talte i visioner -
- og entusiastiske behagesyge tilhængere, kunne blive ekstreme -
- næsten øjeblikkeligt.
Det var sådan Tyskland blev styret i 1930'erne.
Nu skulle verden rammes af den radikale beslutningstagen -
- i denne Hitler-stat.
Danske tekster: Johnny Pedersen www.cueballweb.com